Anna Freud: Recimo nešto o snovima.
Svi mi imamo misli za koje nikada nismo znali da postoje.
One su previše neugodne ili nespojive s našim odraslim ja
da bi se pamtile.
Ipak, one su često uznemirujuće
tutnje ispod površine kao lava u vulkanu.
San je kraljevski put do tih misli.
Kraljevski put u nesvjesno.
Ovo je priča o tome kako su Freudove ideje o nesvjesnom umu
koristili oni na vlasti u poslijeratnoj Americi
u pokušaju kontroliranja masa.
Političari i planeri su počeli vjerovati da je Freud bio u pravu sugerirajući
da su skrivene duboko u svim ljudskim bićima
opasne i iracionalne želje i strahovi.
Bili su uvjereni da je oslobađanje tih instinkta
dovelo do divljaštva nacističke Njemačke.
Da spriječe da se to ikad ponovi,
tražili su načine da kontroliraju tog skrivenog neprijatelja unutar ljudskog uma.
U središtu priče je kćer Sigmunda Freuda, Anna
i njegov nećak, Edward Bernays, koji je izumio profesiju odnosa s javnošću.
Njihove ideje je koristila vlada SAD-a, velike tvrtke i CIA
da razviju tehnike za upravljanje i kontrolu umova američkog naroda.
Oni na vlasti su vjerovali da je jedini način da demokracija djeluje
i da se stvori stabilno društvo taj da se potisne surovo divljaštvo
koje viri odmah ispod površine normalnog američkog života.
STOLJEĆE EGA
2. dio INŽENJERING PRISTANKA
Priča počinje u sredini žestoke borbe
drugog svjetskog rata.
Kako se borbe pojačavaju, američka vojska
je suočena s izuzetnim brojem
psihičkih slomova u svojim trupama.
49% svih vojnika evakuiranih iz borbe,
je poslano natrag, jer su imali psihičkih problema.
U očaju, vojska se okrenula novim idejama psihoanalize.
Napravili su filmski zapis o eksperimentu koristeći skrivene kamere.
U vašem dosjeu kaže da ste imali glavobolje
i napade plača.
Da gospodine, mislim da vaša profesija to naziva nostalgijom.
- Drugim riječima, čežnja za domom.
Da gospodine. To je bilo izazvano kratko prije rata
kada sam dobio fotografiju moje drage.
- Žao mi je, ne mogu nastaviti. - Sve u redu.
To je bilo prvi puta da je netko obratio toliku pažnju
na osjećaje i strahove običnih ljudi.
U središtu eksperimenta bili su psihoanalitičari izbjegli
iz središnje Europe.
Oni su s američkim psihijatrima vodili i oblikovali projekt.
Prof. M. Bergmann - psihoanalitičar: Kada sam stigao u Ameriku
radio sam u psihijatrijskoj službi s vojnicima pokušavajući ih rehabilitirati.
Putovao sam vlakom od istočne do zapadne obale.
Bio sam silno znatiželjan
što se događa u svim tim malim gradovima
kroz koje prolazi vlak.
Nakon mojih godina u vojsci znao sam točno
što svatko radi u tim malim gradovima.
Jer sam vidio toliko ljudi koji su došli od tamo
i razumio sam njihove težnje,
njihova razočaranja, itd.
To je bilo kao da me je netko pozvao
na povlaštenu turneju u unutarnju dušu Amerike.
Ne radim to namjerno, molim vas, vjerujte mi.
Vjerujem ti. Ovo prikazivanje emocija je ponekad vrlo korisno.
Da, nadam se, gospodine ...
Naravno, to donosi olakšanje.
Pa gospodine, da budem potpuno iskren
Jako sam zaljubljen u svoju dragu.
Ona je jedina osoba koja mi je dala osjećaj važnosti,
kroz njenu suradnju sa mnom,
uspjeli smo savladati mnoge prepreke.
Psihoanalitičari su koristili tehnike koje je razvio Freud
da vrate ljude u njihovu prošlost.
Postali su uvjereni da slomovi nisu bili
direktna posljedica borbe.
Stres borbe je samo pokrenuo stara sjećanja iz djetinjstva.
To su bila sjećanja njihovih vlastitih osjećaja i želja
koje su potisnuli, jer su bila zastrašujuća.
Za psihoanalitičare, to je bio nadmoćan dokaz Freudove teorije
da su u osnovi sva ljudska bića vođena primitivnim iracionalnim silama.
Prof. M. Bergmann: Drugi svjetski rat je bio ozbiljno sputavajuće iskustvo,
jer sam otkrio ogromnu ulogu iracionalnog
u životu većine ljudi.
Sada mogu reći da sam saznao da je
omjer između iracionalnog i racionalnog,
u Americi mnogo više u korist iracionalnog.
Tamo je puno veće nezadovoljstvo,
puno više patnje, puno više.
Tužnija zemlja nego što bi zamišljali
iz reklama koje ste vidjeli,
puno problematičnija zemlja.
Pobjeda u Drugom svjetskom ratu je slavljena kao trijumf demokracije,
ali privatno mnogi kreatori politike su bili zabrinuti zbog implikacija
analize vojnika.
Činilo se da pokazuje da su u osnovi svakog Amerikanca
iracionalni nasilni nagoni.
Ono što se dogodilo u Njemačkoj čini se da je to potvrdilo.
Sudjelovanje toliko običnih Nijemaca u masovnim ubojstvima tokom rata
je pokazalo kako lako te sile mogu probiti
i nadvladati demokraciju.
E. Herman - povjesničarka: Planeri i kreatori politike su bili uvjereni
svojim iskustvom tokom Drugog svjetskog rata
da ljudska bića mogu djelovati vrlo iracionalno
zbog takve prepune, sirove
i nepredvidljive emocionalnosti.
Vrsta kaosa koja živi u osnovi ljudske osobnosti
može, zapravo, zaraziti društvo, društvene institucije do točke
da i samo društvo postane bolesno.
To je ono što vjeruju da se dogodilo u Njemačkoj gdje je iracionalno,
anti-demokratsko, podivljalo.
To je bila vizija ljudske prirode kao nevjerojatno destruktivne
i oni su bili prestravljeni da ...
bi se Amerikanci zapravo mogli tako ponašati
ili bili sposobni da se tako ponašaju i oni su željeli izbjeći da se to ponovi.
Prof. M. Bergmann - psihoanalitičar: Dakle, ono što je potrebno
je ljudsko biće koje može internalizirati demokratske vrijednosti
tako da nisu uzdrmane olujom.
A psihoanaliza nosi u sebi obećanje da je to moguće.
To otvara nove vidike
kako unutrašnja struktura ljudskog bića
može biti promijenjena tako da postane energičniji
slobodan pristaša i održavatelj demokracije.
Psihoanalitičari su bili uvjereni da, ne samo da razumiju te opasne sile,
već i da znaju kako ih kontrolirati.
Oni bi koristili svoje tehnike da stvore demokratske pojedince,
jer sama demokracija to nije uspjela učiniti.
Izvor te ideje nije samo Sigmund Freud
već i njegova najmlađa kćer Anna.
Ona je pobjegla s ocem u London prije početka rata,
a nakon što je on umro, Anna Freud je postala priznati vođa
svjetskog pokreta psihoanalize.
Na svoj posao je gledala kao na ostvarenje očevog sna
da njegove ideje budu prihvaćene u cijelom svijetu.
Anton Freud - Annin nećak: U središtu Freudovog pokreta stajala je samo Anna
jer se uspjela probiti na tu poziciju.
Bila je priznata, ne samo zato što je bila njegova kći,
radila je na tome.
Bila je dosta neugodna i nije bila topla osoba,
nije bila teta koju možeš poljubiti ili zagrliti ... ni najmanje
a njen cijeli život se vrtio oko širenja psihoanalize.
Freud je vidio ulogu psihoanalize u omogućavanju ljudima da razumiju
svoje nesvjesne nagone.
Ali Anna Freud je vjerovala da je moguće naučiti pojedince
kako da kontroliraju te unutarnje sile.
Počela je to vjerovati kroz analizu djece,
prvenstveno djece svoje bliske prijateljice, Dorothy Burlingham.
Dorothy Burlingham je bila američka milijunašica, koja je 1920-tih
pobjegla iz propalog braka i dovela svoju djecu Anni Freud, u Beč.
Oni su patili od užasnih tjeskoba i agresije,
ali Anna Freud je bila uvjerena da ih može osloboditi od toga
mijenjajući svijet oko njih.
Michael Burlingham - Dorothyin unuk: Mislila je da može doći i
ući u njihov život, jer su oni bili djeca,
i nisu imali vlastiti neovisan život,
mogla je razgovarati sa roditeljima ili majkom,
mogla je ići u škole, utjecati na njihov stvaran svijet,
pravi vanjski svijet da promijeni njihove živote kako bi im pomogla.
- I da ih promijeni kao osobe?
Mislim da je to bio dio njene ideje, osjećala je da ih može promijeniti.
Iz njene analize djece Burlingham
Anna Freud je razvila teoriju kako kontrolirati unutarnje porive.
To je bilo jednostavno - učite djecu da se prilagode pravilima društva.
Ali to je više od samog moralnog vodstva.
Anna Freud je vjerovala, ako djeca poput Burlinghamovih
strogo slijede pravila prihvaćenog društvenog ponašanja, kada odrastu
svjestan dio njihovog uma, koji je nazvan ego,
bit će znatno ojačan u svojoj borbi da kontrolira nesvjesno.
Ali ako se djeca ne prilagode, njihov ego će biti slab i oni će biti plijen
opasnim silama nesvjesnog.
M. Burlingham - Dorothyin unuk: U slučaju mog oca
bili su zabrinuti da će postati homoseksualac.
I tako je mnogo truda potrošeno za sprječavanje ili
pokušaje da se zaustavi to da moj otac postane homoseksualac.
Je li bi postao ili ne, to mi nije poznato.
- Zašto bi to željeli zaustaviti? - Jer su osjećali da je to abnormalno,
to nije bio normalan način razvijanja.
Željeli su da se razvije
uzduž linija koje je društvo priznalo kao normalno
jer da nisu, tada bi bili pod kontrolom
sila koje ne razumijete,
kojih niste ni svjesni.
Analiza se činila kao veliki uspjeh i
u 30-tima djeca Burlingham
su se vratila u Ameriku.
Smirili su se sretnim bračnim životima u predgrađima.
Ono što nisu znali je da će njihovo iskustvo postati obrazac
za divovski društveni eksperiment
kontrole unutrašnjeg psihičkog života američke populacije.
1946. predsjednik Truman je potpisao Nacionalni zakon o duševnom zdravlju.
On je bio stvoren izravno iz ratnih otkrića psihoanalitičara
da milijuni regrutiranih Amerikanaca pate od sakrivenih tjeskoba i strahova.
Cilj zakona je bio da se bavi s nevidljivom prijetnjom društvu.
Šokiran strašnim postotkom emocionalno nestabilnih
koje su otkrili popisi regruta Drugog svjetskog rata,
Kongres je 1946. donio Nacionalni zakon o duševnom zdravlju
koji je po prvi puta prepoznao da je duševna bolest nacionalni problem.
Svjestan strašnih problema pred njima je dr. Robert H. Felix,
direktor ogromnog novog projekta.
Osnovni cilj Nacionalnog programa za duševno zdravlje
je da se poveća naše znanstveno znanje o duševnom zdravlju i bolestima.
Mi to ne činimo ... Zašto?
Jer postoji premalo kvalificiranih zdravstvenih radnika.
Dvojica glavnih arhitekata zakona bili su braća Menninger: Carl i Will.
Will je vodio za vrijeme rata psihoterapijske pokuse,
a njegov brat je počeo obučavati stotine novih psihoterapeuta.
Menningerovi su bili uvjereni da je moguće primijeniti ideje Anne Freud
u širokom rasponu, ... i na odraslima, i na djeci.
Posao psihijatara bi bio da uče obične Amerikance
kako kontrolirati svoje nesvjesne nagone.
Psihoanaliza se može koristiti za dobivanje boljeg društva.
Dr. Robert Wallerstein - psihoanalitičar: Rekli su da psihoanalitičko razmišljanje
može poboljšati društvo.
Jer možete promijeniti način na koji um funkcionira
i da možete uzeti načine na koje ljudi
čine štetne stvari sebi i drugima
i promijeniti ih povećavajući njihovo razumijevanje.
I to je bila vizija koju je donijela psihoanaliza.
- Da zaista možete mijenjati ljude?
Da zaista možete mijenjati ljude.
A možete ih mijenjati na gotovo neograničene načine.
U kasnim 40-tima u Americi je započeo ogroman projekt
primjene ideja psihoanalize na mase.
Centri za psihološko vodstvo postavljeni su u stotinama gradova.
Bili su popunjeni psihijatrima koji su vjerovali da je njihov posao
da kontroliraju skrivene sile unutar umova milijuna običnih Amerikanaca.
Da, ... trebam da se nešto učini ... trebam neku pomoć ...
Imaš li neke određene nastavnike koje si volio?
Volio sam sve moje nastavnike osim jedne ... sjećam se ...
- Što je bio problem s njom?
Ne znam, ona me je samo plašila većinu vremena ...
Vikala je na mene, a ja sam pobjegao van i ... povratio ...
Mrzim svog brata ... spuštam mu ... prezirem ga!
U isto vrijeme je obučavano tisuće savjetnika
da primijene psihoanalizu na bračno savjetovanje.
Socijalni radnici su poslani da posjete domove ljudi
i savjetuju ih o psihološkoj strukturi obiteljskog života.
Iza svega je bila osnovna ideja Anne Freud:
Ako se ljude ohrabri da se prilagode prihvaćenim obrascima
obitelji i društvenog života, tada će njihov ego ojačati.
Moći će kontrolirati opasne sile u sebi.
Kada emocije kontroliraju vaše postupke
to utiče i na vas i na ljude oko vas.
I ako se ta vrsta ispada često ponavlja
može dovesti do trajno deformirane osobnosti.
Vi možete kontrolirati vatru svojih emocija
tako da vaša osobnost postane ugodnija.
Dr. H. Blum - psihoanalitičar: Tako smo očekivali da netko tko je prošao to iskustvo
ima puno više pronicljivosti, razumijevanja
i da bude bolje regulirana osoba.
- I što se događa ...
A regulacija uključuje sposobnost da se pusti sve kakvo je,
da bi se uživalo u ragbi ili nogometnoj utakmici.
S više razumijevanja, racionalna,
ali i odgovarajuće emocionalna osoba.
Nadzorni aspekti ljudskog uma bi zaista bili na vlasti,
umjesto da je preplavljen našim strastima i mračnim impulsima.
Da bude gospodar ili gospodarica svojih vlastitih strasti.
Dr. Neil Smelser: Oni su jednostavno smatrali da je put do sreće
u prilagodbi na vanjski svijet u kojem su živjeli.
Da ljudi mogu biti rehabilitirani od
svojih vlastitih neurotičnih konflikata i impulsa
da se neće ponašati samodestruktivno,
da će se zapravo prilagoditi realnosti oko njih.
Nikada nisu propitkivali realnost.
Nikad nisu doveli u pitanje da bi ona mogla biti uzrok zla
ili nečega čemu se ne možete prilagoditi
bez kompromisa ili patnje
ili bez samoiskorištavanja na neki način.
Dakle, to je pogodovalo dnevnoj politici.
A obilje emocija je važno ... za dobro zaokruženu osobnost.
Ali to je bio tek početak rasta moći psihoanalize u Americi.
Psihoanalitičari su kretali u veliki posao i koristili svoje tehnike
da stvore ne samo uzorne građane, već i uzorne potrošače.
Prva epizoda je pokazala kako je Freudov američki nećak Edward Bernays
bio prvi koji je uvjerio američke korporacije
da mogu prodavati proizvode
povezujući ih s ljudskim nesvjesnim osjećajima.
Ali sada će grupa psihoanalitičara uzeti ono što je Bernays započeo
i izumiti cijelu paletu tehnika za ulazak i upravljanje
nesvjesnim umom potrošača.
Vodio ih je Ernest Dichter.
Dichter je imao ured pored Freuda u Beču,
ali je došao u Ameriku i osnovao "Institut za motivacijsko istraživanje"
u starom ljetnikovcu sjeverno od New Yorka.
To je institut za motivacijsko istraživanje,
mjesto posvećeno intrigantnom poslu
otkrivanja zašto se ljudi ponašaju tako kako se ponašaju
Zašto kupuju kako kupuju.
Zašto reagiraju na reklamiranje kako reagiraju.
A ovo je Dr. Ernest Dichter.
Mi ne izlazimo van i pitamo direktno zašto kupujete, a zašto ne,
umjesto toga pokušavamo shvatiti cjelokupnu osobnost,
sliku koju o sebi ima kupac,
koristimo sva sredstva modernih društvenih znanosti.
To stvara neke poticajne psihološke tehnike za prodaju nekog novog proizvoda.
Kao i drugi psihoanalitičari, Dichter je vjerovao da su američki građani
u osnovi iracionalna bića; da im se ne može vjerovati.
Njihovi pravi razlozi za kupovanje proizvoda su ukorijenjeni u
nesvjesnim željama i osjećajima.
A Dichter je želio pronaći načine da otkrije ono što je nazivao
"tajni ja" američkog potrošača.
F. Gehagen - psiholog: On je pokušavao izvući iz ljudskih umova
nesvjesne motivacije koje imaju za kupovanje.
To bi moglo biti seksualno, psihološko, sociološko,
to bi mogao biti zahtjev za statusom ili priznanjem.
Postojale su stvari koje ljudi nisu mogli ili željeli izreći
jer su bile previše tajne za njih, bile su dio njihove prirode,
i bili bi posramljeni da su istupili i rekli stvari poput tih.
Hedy Dichter - supruga Dichtera: On bi intervjuirao ljude
ali nije postavljao izravna pitanja, nego ih pustio da slobodno govore
kako se radi u psihoanalizi,
i to je bila njegova podloga.
F. Gehagen - psiholog: I on je rekao
zašto ne bi mogli imati grupnu terapiju o proizvodima?
U redu?
I tako je Dichter sagradio tu prostoriju iznad svoje garaže
i rekao da možemo imati psihoanalizu proizvoda,
da se mogu, u stvari, izjasniti i verbalizirati svoje želje i potrebe.
Sve što ćemo napraviti je da ćemo pokušati
isprobati par od ovih preljeva za salatu.
Pa da vidimo što će se dogoditi
Ovdje je naša tipična kućanica, ona ne slijedi upute ...
Oni mogu biti nadgledani, promatrani i drugi ljudi mogu komentirati
i mogu razgovarati o tome i bilo tko se može pridružiti.
On je bio prvi koji je to napravio
to je bila apsolutno prvi put da je tako nešto napravljeno.
I imao je filmski projektor tamo
gdje ste mogli prikazivati reklame i slične stvari
a ljudi su mogli reagirati na njih, i izumio je cijelu tehniku za
raskapanje po nesvjesnom o skrivenim psihološkim željama
koje su ljudi imali o proizvodima.
To je postala "testna grupa".
Radi!
Dichterov proboj je došao s istraživanjem
testne grupe za Betty Crocker foods.
Kao i mnogi drugi proizvođači hrane u ranim 50-tima, izmislili su novu paletu
praktične brze hrane.
Ali, iako su potrošači rekli ispitivačima tržišta da će pozdraviti ideju,
zapravo su odbijali kupovati.
Najgori problem je bila mješavina za kolač Betty Crocker.
Dichter je napravio nekoliko testnih grupa gdje su domaćice slobodno raspravljale
o mješavinama za kolače.
Zaključio je da one osjećaju nesvjesnu krivnju zbog nove slike koja se promovira:
Jednostavnost i praktičnost.
Bill Schlackman - zaposlenik Dichtera: Drugim riječima
on je shvatio da je prepreka za konzumiranje proizvoda
osjećaj krivice kod domaćica zbog toga što ga koriste.
U osnovi, one su u jednu ruku željele olakšati sebi,
ali su zbog toga osjećale krivicu.
Dakle, ono što moraš učiniti u tim okolnostima je ukloniti prepreku,
prepreku krivice.
A način da to učiniš je da daš domaćici
veći osjećaj sudjelovanja.
- I kako to učiniti? - Dodavanjem jajeta.
- Tako jednostavno? - Tako jednostavno.
Dichter je rekao Betty Crocker da stavi uputu na pakiranje
da domaćica treba dodati jaje.
Rekao je da bi to bio nesvjesni simbol,
da domaćica umiješa svoja vlastita jaja kao poklon svom suprugu
i tako bi smanjilo osjećaj krivice.
Betty Crocker je to učinila i prodaja je skočila.
Moja torta je spremna!
Bill Schlackman - zaposlenik Dichtera: Potrošač može imati osnovne potrebe
koje on ili ona ne razumije u potpunosti.
Moraš znati koje su to potrebe kako bi u potpunosti iskoristio potrošača.
Da li je pogrešno dati ljudima što žele
uklanjajući njihovu obranu,
pomažući da se ukloni njihova obrana?
- Čini se mnogo duži nego prošle godine! - Tako je!
Duži su 10 cm nego drugi modeli.
Ooooooooh!
Dichterov uspjeh doveo je do navale zapošljavanja psihoanalitičara
u korporacijama i reklamnim agencijama.
Oni su postali poznati kao Depth Boys i obećali su da će pokazati tvrtkama
kako zaraditi milijune povezujući njihove proizvode
s ljudskim skrivenim željama.
Dichter je postao milijunaš, poznat po osmišljavanju slogana poput
"Tigar u tvom tenku".
Čak je i marketing za lutku Barbie
proizašao iz dječje testne grupe.
Ali Dichter je bio uvjeren da je to daleko više od same prodaje.
Poput Anne Freud, vjerovao je da se okolina može iskoristiti
za jačanje ljudske osobnosti,
a proizvodi imaju moć i da utaže unutarnje želje
i da daju ljudima osjećaj zajedničkog identiteta s onima oko njih.
To je bila strategija za stvaranje stabilnog društva.
Dichter je to nazvao Strategija želje.
E. Dichter govori u promotivnom isječku: Da bi razumjeli stabilnog građanina
morate znati da suvremen čovjek često pokušava odraditi svoje frustracije
trošeći na samoudovoljavanje.
Suvremen čovjek je potpuno spreman ispuniti svoju sliku o sebi
kupovinom proizvoda koji to upotpunjuju.
Hedy Dichter - supruga Dichtera: Ako se identificirate s proizvodom
to može imati terapeutsku vrijednost.
To poboljšava vašu sliku o sebi i postajete
sigurnija osoba i odjednom imate
to samopouzdanje da izađete u svijet
i uspješno radite što želite.
Ernest vjeruje se da će se tako poboljšati cijelo naše društvo
i postati najbolje društvo na planetu.
Do ranih 50-tih, ideje psihoanalize
su prodrle duboko u američki život.
Psihoanalitičari su postali bogati i moćni.
Mnogi su imali ordinacije s pogledom na Central Park u New Yorku.
Političari i slavni pisci kao Arthur Miller i Tennessee Williams
postali su njihovi pacijenti.
Oni nisu tražili samo pomoć,
već i razumijevanje skrivenih korijena ljudskog ponašanja.
Prof. Martin Bergmann - psihoanalitičar Bili smo rasprodani,
tako da je Washington bio zainteresiran što mi mislimo.
Znate ... važni pisci, važni političari
bili su na psihoanalizi.
Imali smo liste čekanja,
jer je bilo toliko puno pacijenata koji su željeli biti analizirani.
To je kod nas dovelo malo do egomanije.
Kako su se ideje psihoanalitičara ukorijenile u Americi,
nova elita se počela pojavljivati u politici, društvenom planiranju i poslovanju.
Tu elitu je povezivala pretpostavka da su mase u osnovi iracionalne.
Da bi demokracija slobodnog tržišta poput Amerike funkcionirala
morale su se koristiti psihološke tehnike za kontrolu iracionalnosti mase.
Ellen Herman - povjesničarka psihologije: Oni su zapravo vjerovali
da je ta elita bila NEOPHODNA, jer sami građani nisu bili sposobni,
ako ih se pusti na miru, biti demokratski građani.
Elita je bila neophodna da stvori uvjete
koji će proizvesti pojedince koji su sposobni ponašati se
kao dobri potrošači i isto tako vladati se kao demokratski građani.
Oni nisu vidjeli svoje aktivnosti kao anti-demokratske;
jer podrivaju demokratske kapacitete pojedinih građana.
Upravo suprotno. Smatrali su da stvaraju
uvijete za opstanak demokracije u budućnosti.
Uspon psihoanalize na vlast u Americi
bio je izvanredan trijumf Anne Freud
i njenom neumornom promicanju svojih ideja.
Ostala je u Engleskoj živjeti s Dorothy Burlingham.
Na površini to je bio idiličan život.
Ona i Dorothy su kupile vikendicu na obali Suffolka.
A ljeti su Dorothyna djeca dolazila iz Amerike u posjetu sa unucima.
Ali ispod površine, stvari su bile jako loše.
I Bob i Mabbie Burlingham koje je Anna Freud analizirala u ranim 1930-tima
pretrpjeli su osobne slomove i njihovi brakovi su se raspadali.
Bob je puno pio, a Mabbie je patila od teških tjeskoba.
Stvarni razlog posjeta Engleskoj
bio je još više analize s Annom Freud.
Michael Burlingham – sin Boba Burlinghama: Problem je bio
što to nije izgledalo baš najbolje, zar ne?
Jer imate nekog tko ima živčane slomove,
i ... ima alkoholne pijanke
i to zapravo ne sijeda dobro.
S ljudskog stanovišta to očito nije poželjno, znate
želite pomoći tim ljudima, ali to je imalo i šire posljedice
za sve u analizi, u analitičkim krugovima
gdje se znalo da su Bob i Mabbie pokusni kunići.
Oni su bili živi dokaz da je ovo predivan postupak.
To je bilo gurnuto pod tepih, nikad nije izašlo na vidjelo.
Mislim, ti ljudi su imali takvu ... njihova moć i utjecaj
su bili takvi, ... da, znate bili ste vrlo oprezni.
Anna Freud je bila vrlo moćna osoba,
a vi ste bili unuci.
A ona je znala mnogo više od vas, o tome što se događa u životima vaših roditelja
i tako dalje i i to nije nešto s čime ćete se petljati, a vi ste proizvod cijele situacije.
Ali u isto vrijeme svi smo znali da je tu nešto zaista šašavo.
Anton Freud – Anin nećak: Kako je starila postajala sve važnija, nije li?
Politički i znanstveno, ali nije znala kada stati.
Bila je previše ispravna, ...
ono što je radila je uvijek bilo najvažnije
i nije nikada, ... barem koliko ja znam
priznala da može napraviti grešku ili biti u krivu.
To je bio moj osjećaj.
Ali moć i utjecaj obitelji Freud u Americi
će narasti još više.
Političari su se spremali obratiti rođaku Anne Freud,
Edwardu Bernaysu za pomoć u vrijeme krize.
On će manipulirati unutrašnjim osjećajima i strahovima masa
da pomogne američkim političarima u hladnom ratu.
Ne mislim reći, i nitko vam ne može reći, ... da nema opasnosti.
Naravno da postoje rizici kada nismo oprezni,
ali ne trebamo biti histerični.
1953. Sovjetski Savez je ispalio svoju prvu hidrogensku bombu.
I strah od nuklearnog rata i komunizma, zahvatio je SAD.
Oni na vlasti brinuli su se kako da uvjere stanovništvo.
Osnovani su odbori i napravljeni filmovi za javno informiranje,
pozivajući na mir, suočeni s novim prijetnjama
poput radioaktivnih oborina.
Zabluda je posvećivati 85% kapaciteta za brigu,
na sredstvo koje čini samo oko 15% razornog potencijala atomske bombe.
U to vrijeme Edward Bernays je živio u New Yorku.
1920-tih je izumio zanimanje "odnosi s javnošću" (PR)
i sada je jedan od najmoćnijih PR ljudi u Americi.
Radio je za većinu velikih korporacija i savjetovao je političare,
uključujući predsjednika Eisenhowera.
Kao i njegov ujak Sigmund, Bernays je bio uvjeren da su ljudska bića
vođena iracionalnim silama.
Jedini način bavljenja s javnošću
bio je povezivanje s njihovim nesvjesnim željama i strahovima.
Bernays je tvrdio da, umjesto umanjivanja straha ljudi od komunizma,
treba ga u stvari potaknuti i manipulirati strahom.
I na taj način to postaje oružje u hladnom ratu.
Racionalni argumenti su jalovi.
Ann Bernays - Edwardova kćerka: Ono što je moj otac shvatio o grupama
je da su one ... manipulativne, savitljive
I da možete doći do njihovih najdubljih želja i strahova
i iskoristiti ih za svoje vlastite potrebe.
Ne mislim da je smatrao da sav taj narod vani
ima pouzdanu prosudbu,
da vrlo lako mogu glasati za pogrešnog čovjeka,
ili da mogu željeti pogrešnu stvar,
tako da su morali biti vođeni odozgo.
Jedan od Bernaysovih glavnih klijenata je bio gigant United Fruit Company.
Imali su ogromne plantaže banana u Gvatemali i Srednjoj Americi.
Desetljećima je United Fruit kontrolirao zemlju preko povodljivih diktatora.
To je bilo poznato kao "Banana republika".
Ali 1950. mladi časnik, Colonel Arbenz je izabran za predsjednika.
On je obećao da će ukloniti kontrolu United Fruits-a nad zemljom
i 1953. je najavio da će vlada preuzeti velik dio svoje zemlje.
To je bio masovno popularan potez, ali propast za United Fruit
i obratili su se Bernaysu da im pomogne da se riješe Arbenza.
Larry Tye - novinar: United Fruit dovodi Bernaysa i on je u osnovi shvatio
da United Fruit Company mora promijeniti to da popularna izabrana vlada
koja radi stvari koje su dobre za ljude tamo,
postane nešto što je, vrlo blizu američke obale,
prijetnja američkoj demokraciji.
To je bilo u vrijeme hladnog rata kad su Amerikanci reagirali na pojam
"crvenog užasa" i što bi komunizam mogao učiniti,
on je pokušavao to transformirati i izvanredno je to transformirao
u pitanje komunističke prijetnje, vrlo blizu našoj obali;
stavljajući United Fruit, kao komercijalnog klijenta van slike
i čineći da to izgleda kao pitanje američke demokracije,
da su američke vrijednosti pod prijetnjom.
U stvarnosti, Arbenz je bio socijaldemokrat bez veza u Moskvi,
ali Bernays je poduzeo sve da ga pretvori u komunističku prijetnju Americi.
Organizirao je put u Gvatemalu za utjecajne američke novinare.
Malo njih je znalo išta o zemlji i njihovoj politici.
Bernays je dogovorio da ih se zabavi
i da sretnu odabrane gvatemalske političare koji su im rekli
da je Arbenz komunist pod kontrolom Moskve.
Za vrijeme puta,
održavale su se nasilne anti-američke demonstracije u glavnom gradu.
Mnogi koji su radili za United Fruit
bili su uvjereni da ih organizirao Bernays osobno.
Također je osnovao lažnu nezavisnu novinsku agenciju u Americi
nazvanu Middle American Information Bureau.
Bombardirala je američke medije sa priopćenjima za tisak
koji su govorili da Moskva planira iskoristiti Gvatemalu
kao odskočnu dasku za napad na Ameriku.
Sve to je imalo željeni učinak.
U Gvatemali režim Jacoba Arbenza postaje sve više komunistički
nakon njegove inauguracije 1951.
Komunisti u kongresu i na visokim vladinim pozicijama su
kontrolirali glavne odbore, radne i poljoprivredne grupe
i sredstva propagandne.
Oni su agitirali i vodili demonstracije protiv susjednih zemalja
i SAD-a.
Larry Tye - novinar: Ono što je bilo sasvim novo u tome što je Bernays učinio
je dovođenje te prijetnje u naše dvorište, u Gvatemalu.
Po prvi puta smo vidjeli crvene par stotina milja od New Orleansa,
za koje nas je Eddie Bernays uvjerio da su nam prava prijetnja.
Tu će biti novi Sovjetski položaj u našem dvorištu.
Ali Bernays nije samo pokušavao ocrniti Arbenzov režim,
bio je dio tajne spletke.
Predsjednik Eisenhower je pristao da Amerika sruši Arbenzovu vladu,
ali tajno.
CIA je dobila upute da organizira državni udar.
U suradnji s tvrtkom United Fruit, CIA je obučila i naoružala pobunjeničku vojsku
i pronašla novog vođu za zemlju, Colonela Armasa.
Zadužen agent CIA-e je bio Howard Hunt, kasnije jedan od Watergate provalnika.
Howard Hunt - CIA, vođa operacije: Ono što smo željeli je kampanja terora,
pogotovo zastrašiti Arbenza, ... zastrašiti njegove trupe,
kao što su njemački bombarderi Štuke zastrašili stanovnike Nizozemske,
Belgije i Poljske na početku Drugog svjetskog rata i sve paralizirali.
Kako su avioni kojima su upravljali piloti CIA bacali bombe na Guatemala City,
Edward Bernays je nastavio propagandnu kampanju u američkom tisku.
Pripremao je američko stanovništvo da to vidi kao oslobađanje Gvatemale
od strane snaga slobode za demokraciju.
Larry Tye - novinar: On je shvaćao u potpunosti da će se puč dogoditi
kada javnost i tisak, ...
kada uvjeti u javnosti i tisku dozvole da se puč dogodi i on je stvorio te uvjete.
Bio je potpuno svjestan u smislu što je pomagao da se tamo stvori
u pogledu svrgavanja. No, u konačnici je preoblikovao stvarnost
i javno mnijenje na način koji je nedemokratski i manipulativan.
27.06.1954. Colonel Arbenz je pobjegao iz zemlje
i Armas je stigao kao novi vođa.
Unutar mjesec dana potpredsjednik Nixon je posjetio Gvatemalu.
U događaju, koji je režirao PR odjel United Fruit-a, prikazane su hrpe
marksističke literature za koju je rečeno da je nađena u predsjedničkoj palači.
Ovo je prvi puta u povijesti svijeta
da je komunističku vladu svrgnuo narod.
I za to čestitamo vama i narodu Gvatemale
za podršku koju su dali.
I sigurni smo da pod vašim vodstvom podržani ljudima
od kojih sam susreo stotine na mom posjetu Gvatemali,
da će Gvatemala ući u novo doba, u kojem će biti
prosperiteta za narod, zajedno sa slobodom za narod.
Puno vam hvala što ste nam dozvolili da vidimo ovu izložbu
komunizma u Gvatemali.
A za večeru, pogledajte što majka ima za desert: kolač od banane i đumbira
samo još jedan od mnogih primamljivih načina na koje se ovo hranjivo voće
može pripremiti. Tako, sada kada ste vidjeli odakle potiču banane
prije dolaska do vašeg stola,
naše putovanje u banana-zemlju je završilo.
Nadamo se da ste uživali u putovanju. Znamo da volite banane!
Bernays je manipulirao američkim narodom, a to je radio, jer je
kao i mnogi drugi u to vrijeme, vjerovao da su interesi poslovanja
i interesi Amerike nerazdvojivi.
Posebno suočeni s prijetnjom komunizma.
Ali Bernays je bio uvjeren da je to nemoguće racionalno
objasniti američkom narodu.
Jer oni nisu racionalni.
Umjesto toga trebalo je dotaknuti njihove skrivene strahove i manipulirati ih
u interesu veće istine.
To je nazivao "Inženjering pristanka".
Ann Bernays - Edwardova kćerka: Radio je to za američki način življenja
kojemu je bio posvećen, ozbiljno posvećen.
A ipak, smatrao je da su ljudi stvarno prilično glupi.
I to je paradoks.
Ako ne prepustite ljudima, nego ih prisilite
da izaberu ono što vi želite, iako suptilno,
tada to više nije demokracija ...
To je nešto drugo, rečeno je što da se radi,
to je ona stara autoritativna priča.
No, ideja da je neophodno manipulirati unutarnje osjećaje
američkog naroda, u interesu borbe u hladnom ratu
počela je puštati korijenje u Washingtonu.
Prije svega, u CIA-i, koja će otići korak dalje.
Brinulo ih je da Sovjeti eksperimentiraju s psihološkim metodama
da zapravo promijene sjećanja i osjećaje ljudi.
S ciljem dobivanja građana koji će se moći bolje kontrolirati,
poznato kao pranje mozga.
Psiholozi CIA-e bili su uvjereni da bi to zaista moglo biti moguće
i da bi to trebali pokušati sami.
Dr. John Gittinger - psiholog CIA-e 1950-74: Slika ljudskog bića koja je bila stvorena
u tom trenutku je bila da postoji puno ranjivosti
u svakom ljudskom biću, i da se ta ranjivost može manipulirati
da se netko programira da postane nešto što ja želim
a što oni ne bi htjeli biti.
Da možete manipulirati ljudima na takav način da oni mogu postati
AUTOMATI, ako poželite, bez obzira za što vam treba.
To je bila slika za koju su ljudi mislili da je moguća.
u kasnim 1950-tima CIA je ubacila milijune dolara
u odjele psihologije na sveučilištima diljem Amerike.
To su bili tajno financirani eksperimenti o tome kako promijeniti i kontrolirati
unutrašnje porive ljudskih bića.
Najozloglašeniji od tih eksperimenata je vodio voditelj
američke psihijatrijske udruge (APA), dr. Ewen Cameron.
Kao mnogi psihijatri u to vrijeme, Cameron je bio uvjeren da su
unutar ljudskih bića opasne sile koje prijete društvu.
Ali on je vjerovao da je moguće, ne samo kontrolirati te sile,
već ih zapravo ukloniti.
Dr. Heinz Lehmann - psihijatar: On je smatrao da se psihijatrija
ne bi trebala koncentrirati samo na bolesne i ljude s psihičkim poremećajima,
već da bi zapravo trebala ući u vladu,
da bi političari trebali slušati psihijatre,
psihijatri bi trebali biti u svakom parlamentu i usmjeravati i pratiti
političke aktivnosti,
jer znaju na racionalno znanstveni način
što je DOBRO za ljude.
Cameron je osnovao kliniku u bolnici u Montrealu pod nazivom Allen Memorial.
Koja je odavna zatvorena.
Cameron je uzimao pacijente s najrazličitijim psihičkim problemima
Njegova teorija je bila da su oni posljedica zaboravljenih ili potisnutih sjećanja.
Ali bio je previše nestrpljiv da bi koristio psihoterapiju u njihovom razotkrivanju.
Umjesto toga, on bi ih jednostavno obrisao.
Cameron je koristio droge, uključujući LSD i tehniku EKT-a,
"terapiju" elektrošokovima.
Koja je u to vrijeme bila uobičajena za ublažavanje depresije.
Ali Cameron će to koristiti na novi način - za proizvodnju novih ljudi.
Laughlin Taylor - asistent dr. Camerona: On je to stvarno koristio da pokuša ...
promijeniti temeljne funkcije osobe.
Da promijeni njihova sjećanja, prijašnje načine ponašanja,
i mislim da je to rekao u jednom trenutku
da jednostavno izbrišete sve iz njihove prošlosti, tako da
imate ploču na koju možete snimiti nove načine ponašanja.
I tako je koristio masivne doze šokova,
ljudi su dobivali nekoliko šokova dnevno
i s vremenom stotine tretmana elektrošokovima tako da su
jednostavno svedeni na neku vrstu vrlo primitivnog vegetativnog stanja.
Linda MacDonald - pacijentica: Ne sjećam se što mi se dogodilo.
Upoznala sam dr. Camerona, a uopće ne sjećam se dr. Camerona.
Ne sjećam se ničega.
Poslali su me u ono što su zvali "spavaća soba"
i dali su mi sve te terapije elektrošokovima i ogromne doze LSD-a i ...
i sve to, ... a ja se ne sjećam ničega.
Ništa iz tog vremena u Allen Memorial-u ili iz mog života prije toga.
Sve je nestalo ... pobrisano.
Laughlin Taylor - asistent Dr Camerona: I tada, nakon što ste nekoga raščlanili
ili ga sveli na zapravo ništa osim osnovnih funkcija
tijela poput disanja i tome slično
tada bi počeo unositi materijal u te osobe,
pozitivne materijale da se mozak programira na pozitivan način
tako da je pojedinac potpuno promijenjen.
Linda MacDonald - pacijentica: Tada je stavljao te trake ispod naših jastuka
nazvane "psihička vožnja".
On bi tada stavio natrag u taj prazan mozak, program ...
onaj koji bi odabrao.
I ljudi poput mene bi se pretpostavljam probudili kao druga osoba.
Zapravo, Cameronovi eksperimenti su bili prava strahota.
Sve što je uspio stvoriti su deseci ljudi s gubitkom pamćenja
i sposobnosti da ponavljaju frazu "U miru sam sa samim sobom".
I to nije bio izoliran slučaj, gotovo svi eksperimenti koje je financirala CIA
bili su jednako neuspješni.
Unatoč svojim ambicijama, američki psiholozi počeli su shvaćati
koliko je teško shvatiti i kontrolirati
unutarnji ustroj ljudskog uma.
Dr. John Gittinger - glavni psiholog CIA-e: Mi smo zapravo lovili ...
fantoma, tako reći, iluziju
da je ljudski um sposobniji za manipuliranje izvana,
vanjskim faktorima, nego što jest.
Saznali smo da je ljudsko biće izuzetno složena STVAR ...
Da nema jednostavnih rješenja.
Ali morate imati na umu da su to bila čudna vremena.
Psihoanalitičari su došli na vlast u Americi zbog njihove teorije
da oni znaju kako kontrolirati opasne sile unutar ljudskih bića.
Ali sada, psihoanalitičari se moraju suočiti s prvorazrednim neuspjehom
koji će dovesti ljude da propitkuju same osnove njihovih ideja.
To je počelo u Hollywoodu.
Filmska industrija je postala fascinirana psihoanalizom,
a Anna Freud je imala snažan utjecaj na desetke kolega u Los Angelesu.
Oni su obrađivali filmske zvijezde, redatelje i šefove studija.
Najtraženiji je bio najbliži prijatelj Anne Freud, Ralph Greenson.
I 1960., najslavnija svjetska zvijezda se obratila Greensonu za pomoć.
Marilyn Monroe je patila od beznađa
i postala ovisna o alkoholu i drogama.
Celeste Holm - glumica i bivša pacijentica: Kad sam došla na večeru,
tamo je bila Marilyn Monroe.
I napravila sam sliku s njom nazvanu All About Eve.
- To je bila večera kod Ralpha Greensona? - Da.
I jedina stvar ... koju joj je Ralph pokušavao pokazati
Romi, kako sam ga zvala cijeli život, Romi joj je htio pokazati ...
kakav bi zapravo obiteljski život trebao biti.
Tako smo kasnije šetali psa i rekla sam: "Što, dovraga, to radiš?"
Rekla sam, "Mene nikada nisi pozvao na večeru!"
Na što je rekao: "Ti nisi bila toliko bolesna."
I rekla sam: "Oh."
Rekao je: "Ovo dijete nema, nema se za što uhvatiti".
Drugim riječima, ona ne zna što je cilj.
Greenson je slijedio teoriju Anne Freud
Ako se Marilyn Monroe može naučiti prilagoditi
onome što društvo smatra normalnim obrascem života,
to će pomoći njenom egu da kontrolira njene unutarnje rušilačke nagone.
Ali Greenson je to gurao do ekstrema.
Nagovorio je Monroe da se useli u obližnju kuću uređenu poput njegove vlastite.
Uveo ju je u svoj obiteljski život, i on, njegova supruga i kćer
su glumili da su njena vlastita obitelj.
Sam Greenson je postao model usklađenosti.
Dr. Leo Rangell - psihoanalitičar: I tako netko koga ona smatra važnim
i ... idealizira, ako se pokaže kao vrlo zadovoljavajući lik oca,
njen ego će imati koristi od toga, to je bila njegova teorija.
Njegova supruga i djeca, svi su tu bili uključeni.
Oni su jačali osobu, oni su jačali um,
oni su jačali posrednika koji kontrolira unutrašnji život,
protiv nevolja, nedostatnosti, protiv previše frustracija.
Tako da Marilyn Monroe ne bi više bila bespomoćna osoba
u potrazi za ljubavi, imala bi dovoljno ljubavi ...
Ali unatoč svim njegovim naporima, Greenson
nije mogao pomoći Marilyn Monroe.
5.8.1962. počinila je samoubojstvo u svojoj kući.
Samoubojstvo je šokiralo mnoge u analitičkoj zajednici,
uključujući Annu Freud.
I istaknute osobe iz američkog života,
koje su do tada bile oduševljene psihoanalizom
počele su se pitati zašto je psihoanaliza postala toliko moćna u Americi.
Da li je to zaista zbog dobrobiti pojedinaca
ili je to zapravo oblik prinude u službi društvenog poretka?
Među kritičarima je bio i njezin bivši suprug, Arthur Miller.
Arthur Miller - intervju, 1963: Moj argument uz toliko psihoanalize
ovih dana je predrasuda da je patnja pogrešna,
ili znak slabosti, ili čak bolesti
kad su zapravo, ...
vjerojatno najveće istine koje znamo proizašle iz ljudske patnje.
Da problem nije poništiti patnju ili je obrisati s lica zemlje
već učiniti da ona uobliči naše živote, umjesto da se pokušavamo
izliječiti ili je izbjegavati.
I izbjegavati sve osim tog lobotomiziranog osjećaja koji zovu sreća.
Čini mi se da ima previše pokušaja da se kontrolira čovjek
umjesto da ga se oslobodi,
da ga se definira, umjesto da ga se pusti na miru.
I to je dio cjelokupne ideologije ovog doba koje je ludo za moći.
Hej, jeste li čuli, o ovom ludom novom načinu
kako poslati poruku danas
Bljesne na ekranu, prebrzo da bi se vidjela
Ali ipak, dobijete ju, nesvjesno.
U isto vrijeme pokrenut je napad na način na koji je psihoanaliza
korištena od strane tvrtki za kontrolu ljudi.
Prvi udarac je došao s bestselerom,
"Skriveni nagovarači" koji je napisao Vance Packard.
Optužuje psihoanalitičare zbog svođenja američkog naroda na emocionalne lutke
čija je jedina funkcija očuvanje linija masovne proizvodnje.
Oni su to radili manipulirajući ljudskim nesvjesnim željama,
stvarajući čežnju za stalno novim markama i modelima.
Pretvorili su stanovništvo u nesvjesne sudionike
u sustavu planiranog zastarijevanja.
Sljedeću udarac zadao je utjecajan filozof i društveni kritičar,
Herbert Marcuse. On se obučavao za psihoanalizu.
Herbert Marcuse - intervju 1967: Ovo je djetinjasta primjena psihoanalize
koja uopće ne uzima u obzir vrlo realno
političko, sustavno rasipanje resursa tehnologije i proizvodnih procesa.
Na primjer, to planirano zastarijevanje, proizvodnja
bezbroj marki i uređaja koje su ...
u konačnici uvijek isti.
Proizvodnja bezbroj različitih modela automobila,
i taj napredak u isto vrijeme, svjesno ili nesvjesno
vodi u neku vrstu shizofrenog postojanja.
Vjerujem da se u ovom društvu, nevjerojatna količina agresivnosti
i destruktivnosti akumulira, upravo zbog praznog prosperiteta
koja tada, ...
jednostavno eruptira.
Marcusov argument nije bio samo to da se psihoanaliza koristi
u korumpirane svrhe, ...
to je bilo nešto puno dublje.
Marcuse je rekao da je sama ideja da treba kontrolirati ljude pogrešna.
Ljudska bića imaju unutrašnje emocionalne porive,
ali oni sami po sebi nisu nasilni, ni zli.
Društvo je to koje je učinilo te porive opasnima
potiskujući i iskrivljujući ih.
Anna Freud i njezini sljedbenici povećali su to potiskivanje
pokušavajući natjerati ljude da se prilagode društvu.
Pritom, učinili su ljude još više, a ne manje opasnima.
Dr. Neil Smelser - politički teoretičar: Marcuse je izazvao taj društveni svijet
i rekao da se tom svijetu ne bi trebalo prilagoditi.
Zapravo, ono na što se ljudi prilagođavaju je
iskvareno, zlo i korumpirajuće.
Drugim riječima, on je prebacio izvor zla s unutrašnjeg konflikta
na samo društvo.
Da bolest društva leži na razini društva
ne na bolesti u ljudskom biću.
I ako se ljudi ne suprotstave tome,
tada se zapravo pokoravaju zlu.
Martin Luther King 1967: Moderna psihologija ima riječ
koja se koristi više nego bilo koja druga u psihologiji,
a to je riječ neprilagođen.
To je zvonki plač moderne dječje psihologije, ...
neprilagođen.
Naravno, svi mi želimo živjeti dobro prilagođene živote da bi izbjegli
neurotične i shizofrene osobnosti.
Ali, kako idem prema kraju, želio bi vam danas reći,
vrlo iskreno, ... da postoje neke stvari u našem društvu
i neke stvari u našem svijetu za koje sam ponosan što sam neprilagođen
i pozivam sve ljude dobre volje da budu neprilagođeni na te stvari
dok se ne stvori dobro društvo.
Iskreno vam kažem da se nikad ne namjeravam prilagoditi
rasnoj segregaciji i diskriminaciji.
Nikad se ne namjeravam prilagoditi vjerskom fanatizmu.
Nikad se ne namjeravam prilagoditi ekonomskim uvjetima,
koje će uzeti najpotrebnije mnogima, za raskoš nekolicine.
ostaviti milijune djece Božje da se guše u hermetičkom
kavezu siromaštva usred bogatog društva.
Politički utjecaj frojdovskih psihoanalitičara je završio.
Umjesto toga, oni su optuženi da su pomogli stvoriti
represivan oblik društvene kontrole.
Anna Freud i Dorothy Burlingham su živjele u staroj kući Sigmunda Freuda u Londonu.
1970., Dorothyin sin Bob je umro od alkoholizma,
a 1973. njegova sestra Mabbie se vratila, za još više analize s Annom Freud.
Michael - sin Boba Burlinghama: Ona se vratila na još analize;
živjela je u Maresfield Gardensu 20, u Freudovoj kući,
kao što je, pretpostavljam, činila i kad nije bila sa suprugom,
i počinila je samoubojstvo. Predozirala se tabletama za spavanje.
- U Freudovoj vlastitoj kući? - U Freudovoj vlastitoj kući, da.
Očito postoji mnogo zaključaka koje se mogu izvući iz toga
i mislim da je tamo došla do kraja.
Iako se to čini kao vrlo ... znakovit čin
Očito je samoubojstvo vrlo politiziran čin
i učiniti to u kući Sigmunda Freuda je ... svakako
drugačije nego to učiniti u Riverdaleu, u New Yorku.
Sljedeća epizoda će ispričati priču o usponu na vlast
neprijatelja Freudove obitelji.
Oni su vjerovali da je put prema boljem društvu, vlastito oslobođenje.
Ali nisu shvaćali da će ta ideja oslobađanja
osigurati biznismenima i političarima još jedan način kontroliranja nečijeg ega
hraneći njegove beskonačne želje.
Prevod: gnesic.
Obrada: oslobadjanje.com 05/2011.
Preuzeto sa www.titlovi.com